DE-A ȘOARECELE ȘI PISICA
- O să-mi fie dor de tine. - Da?
- Sigur. - Aș vrea să pot veni și eu.
Nu-i nimic.
Ernst, haide!
- Gavin? - În carne si oase!
- Îmi pare bine să te cunosc. - Totul e gata? Putem pleca?
- Da. - E pe aici.
Gavin, vreau să-ți mulțumesc că ai grijă de Martijn cât e plecat.
Nicio problemă. Sunt doar un ghid cu un titlu mai pompos.
N-ar putea să facă asta fără tine.
Ce? Programul alimentar? Nu știu nimic în privința asta.
E pentru copiii subnutriți din munții Rif.
Da, munții Rif. Treaba mea e să-l duc acolo și să-l aduc înapoi.
- Mă lași puțin? - Da. Pa!
- O să-mi fie dor de tine. - Și mie.
Păcat că Saadia nu vine cu noi, nu?
Da. Nu poate părăsi țara acum.
Sper să-și obțină pașaportul la timp pentru următoarea mea călătorie.
- Nu știam că în Maroc era foamete. - Sunt subnutriți, nu mor de foame.
Chiar te lași convins de prostiile astea cu "salvați copiii"?
- Sigur. Tu ce credeai? - Nu știu.
Poate că o faci pentru Saadia, nu?
- Bună ziua! - Poftiți!
Mulțumesc.
Când plec de acasă, nevastă-mea nu iese nici măcar până pe verandă,
darămite să vină până la aeroport.
- Ești căsătorit? - De ce crezi că umblu atât?
Te simți bine? Munții Rif. Mă duc să văd ce-i cu autobuzul ăsta.
El plătește.
- Ce naiba se petrece? - Lasă-mă! Pleacă!
- Cu dl. Fikri, vă rog. - Nu e niciun domn Fikri aici.
- Încerc să dau de Hassan Fikri. - Nu e niciun Hassan Fikri aici.
Martijn, tu ești? Eu sunt!
- Eu, Gavin. - Gavin?
- Da. - Ce s-a întâmplat?
Îmi amintesc că eram în autobuz. Ei când au apărut?
- Cine? - Tipii care ne-au atacat.
Nu știu.
Nu-ți face griji, sunt lângă tine. Eu te apăr pe tine, tu, pe mine.
- Unde suntem? - Sunt legat la ochi.
Da, dar în autobuz ai recunoscut ceva?
Adormisem.
- De ce ne-au răpit? - Poate ne-au considerat americani.
- De ce ar crede una ca asta? - Ne-or fi auzit vorbind engleză.
- Eu sunt din Olanda! - N-au cum să-și dea seama de asta.
- De asta ne-au răpit? - Da, pe amândoi.
Poate ar trebui să-i întrebăm. Ce-i asta?
Nu știu.
Mai e cineva aici?
Calmează-te! O să ne dea drumul când o să-și dea seama că au greșit.
Au greșit, nu, Gavin?
Treburile astea se rezolvă de obicei în primele 24 de ore.
- Ai mai pățit așa ceva? - Sigur că da.
- Serios? - Nu chiar asa.
- Atunci cum? - Au fost seminarii.
- Seminarii? - Seminarii de siguranță.
- Participă experți. - Deci n-ai fost niciodată ostatic.
Nu, dar compania pentru care lucram opera în locuri dubioase.
Ne-au pus să repetăm asemenea situații.
Când ai mai fost aici, ce ai făcut?
- Afaceri. - De care?
- Am lucrat la o companie chimică. - Rahat!
Idioții ăia au scos o grămadă de bani din afacere.
- Care idioți? - Marocanii ăia și...
Să fiu al dracu'! Nici nu știu cum îi cheamă.
- Se pare că ei nu te-au uitat. - Nu da vina pe mine!
Câți săteni a violat și jefuit compania ta?
Mai taci! N-am violat pe nimeni. Au fost tranzacții corecte.
- Atunci de ce ne-au răpit? - Pentru publicitate.
- Publicitate? - Da. O să vezi.
În curând o să ne ducă în fața camerelor,
încercând să ne oblige să ținem discursuri
în care să denunțăm Occidentul sau alte tâmpenii de-astea.
Dar eu n-o să scot nicio vorbuliță. Nu le ofer satisfacția asta.
Poate ar trebui să încercăm să vorbim cu ei.
- Dă-i naibii! Sunt niște sălbatici. - Nu-i adevărat.
Ba da. Sunt niște boschetari.
Trebuie să lași atitudinea asta și să fii mai dur.
Dă-i în mă-sa! Poartă-te ca cu niște animale.
Nu sunt animale.
Nu-i lăsa să te afecteze pe plan psihologic.
Imediat ce-ți dai seama că n-au tupeu să te omoare, e ușor.
O să ne amenințe, o să se poarte de parcă ar vrea să ne ucidă,
dar de fapt vor să ne țină în viață. E doar o cacealma.
Pentru că nu valorăm nimic morți.
- Gavin, dacă nu vor recompensă? - Dar ce ar putea să vrea?
Nu știu!
Rahat! E cineva acolo. Ne-a urmărit până acum.
Domnule, n-ați prins pe cine trebuia.
Nu suntem americani. Nu l-am votat pe Tony Blair!
Iar eu sunt olandez.
Dați-ne drumul și o să uităm toată povestea.
Nici măcar nu v-am văzut la față.
Orice ați vrea de la noi, lăsați-o baltă!
Ați făcut o greșeală imensă!
Nu cred că e o idee bună să urlăm la ei.
Dă-i naibii! N-ar îndrăzni să ne omoare.
- Nu dacă vor înțelegere. - Și dacă nu vor asta?
Ce altceva să vrea? E o mișcare publicitară.
Fotografiile noastre au apărut deja în toate ziarele europene.
Si dacă nu? Gavin, încearcă să închegi un dialog.
Nu, sunt demenți. Nu știu de ce ai acceptat să vii aici.
Ca să ajut oamenii, să schimb ceva.
Felicitări! Esti un adevărat idealist.
Poate că tu și bătrânul Omar aveți despre ce să discutați.
Poate că da. Poate e doar o mare neînțelegere.
Ce se întâmplă?
Nu te înmuia acum, amice! Amintește-ți ce ți-am spus.
Dă-i naibii de sălbatici! E o cacealma.
- N-au tupeu să ne facă rău. - Gura, Gavin!
Pot să se ducă dracului! Să n-o iei razna acum.
- Te rog... - Ți-am spus, dă-i naibii!
Te-am prins!
Te descurci pe aici.
Mă duc cu grupa de tineri la plajă în fiecare weekend.
- Poți să vii și tu. - Ai dreptate.
- Ar trebui să fac mai multe. - Așa e.
Am petrecut atâta timp cu programul alimentar. Dar va schimba lumea.
Mi-ar plăcea să fie așa.
Mat.
Foarte bine. M-ai impresionat. Mai jucăm o partidă.
- Nu pot. - Nu e o rugăminte.
- Tu începi. - Sunt obosit, nu pot să joc.
Dacă nu muți, pierzi.
Deșteaptă mutare. Faptul că ai ales să joci.
Nu ce ai făcut cu pionul.
Musulmanii au voie să fumeze?
- Parcă ai spus că nu ești american. - Nu sunt.
- Ai fost în California? - Nu.
- Vrei una? - Nu fumez.
Ți-e frică să nu-ți strici sănătatea?
- Ce e așa de amuzant? - Nimic... Tu.
Ar trebui să-ți faci alte griji, Martijn.
Cum ar fi următoarea mutare.
E o plăcere să joc cu tine.
Majoritatea occidentalilor habar n-au să joace șah.
Am o teorie în privința asta.
Occidentalii nu știu să joace șah pentru că joacă prea mult poker.
- Ce crezi? - Eu nu joc jocuri de noroc.
Dacă mai mulți occidentali ar juca șah, ar înțelege.
Aici nu există cacealmale. Doar calcule.
- Cred că Gavin juca poker. - Nu știu. Poate.
- Credeam că sunteți prieteni buni. - Abia îl cunosteam.
- Cum v-ați cunoscut? - Eu si Gavin?
- Pe internet. - Nu prin femeie?
- Care femeie? - Marocana de la Schiphol.
- E prietena mea. - Nu ești căsătorit.
- Încă nu. - Dar te gândești la asta.
- La momentul potrivit. - Sigur.
Viața poate fi scurtă.
25 de secunde.
15...
- 10... - Te rog!
Iartă-mă, vreau să te ajut. Nu mai ai timp.
Mă întreb...
- Poate că nu-ți plac femeile. - Poftim?
- Poate că preferi băieții. - În niciun caz.
- Locuiești la Amsterdam. - Am locuit.
- Dar te duci deseori acolo. De ce? - Îmi vizitez prietenii.
Prieteni? Homosexuali?
Nu toți oamenii din Amsterdam sunt homo.
Atunci pe cine vizitezi?
Doar pentru că merg la Amsterdam nu înseamnă că sunt homo.
E ca și cum ai spune că toți musulmanii sunt teroriști.
- Sunt toți musulmanii teroriști? - Nu. Tu ești?
Tu ce crezi?
Ai putea fi homo.
Ce te face să spui asta?
Am văzut "Lawrence of Arabia". Folosind logica ta...
Aș putea fi ca unul dintre musulmanii din film.
Da. Uite ce i-au făcut lui Lawrence!
- Ce i-au făcut? - I-au tras-o. Ca să-l umilească.
- Crezi că vreau să ți-o trag? - Sper că nu.
Aș putea s-o fac chiar aici, în fata camerei.
Ți-ar plăcea?
E rândul tău.
Martijn, vorbești engleză foarte bine.
Sunt olandez, toți vorbim engleză bine.
Da, dar tu vorbești mai bine decât mulți.
- Si tu. - Mulțumesc, am studiat în Nigeria.
Deci nu ești marocan.
Vorbește-mi despre prietenii tăi din America.
- N-am prieteni în America. - Dar le vorbești limba la perfecție.
- Am avut clienți acolo. - Povestește-mi!
- N-am ce să povestesc. - Ascunzi ceva.
Nu.
Minți.
Dispari din fața mea!
Nu mint.
Mai vedem noi... Șah.
- Nu putem lua o pauză? - Nu există pauze.
- Atunci nu ne putem opri? - Ești gata să accepți înfrângerea?
- Nu. - Atunci continuăm până pierzi sau...
- Sau ce? - Știi tu.
- Nu știu! - Îmi spui când o să fii pregătit.
- Ce să-ți spun? - Opt secunde, Martijn.
- Ajută-mă! - Șase.
- Spune și eu o să confirm. - Patru.
- Te rog! - Două.
- Trebuie să-mi spui! - Martijn, a căzut steagul.
- N-ar trebui să permit așa ceva. - Ce vrei să-ți spun?
Teoretic, ai trișat. Jocul ar trebui să se încheie.
Vreau s-o aud de la tine.
Ce e atât de important, de ai trișat?
Vorbeam.
Ce e? Pari supărat. Liniștește-te, Martijn.
E în regulă. Arată-mi mâna!
- Ești dentist? - Nu.
- Doctor? - Nu.
- Scriitor? - Nu!
Stai... Muzician?
Nu.
- Minți. - Ba nu.
Martijn, trebuie să înțelegi că urăsc oamenii care mă mint.
- Am un respect imens pentru artiști. - De ce?
Cânți la chitară?
Stai! La pian, nu?
Da.
Jazz sau muzică clasică?
- În general jazz. - Clasic sau fusion?
Jazz liber.
- Într-un fel.
- În ce fel? - Jazzul e american.
Dar își are rădăcinile aici, în Africa.
- De unde anume ești? - Credeam că ești bancher.
Asta e meseria, nu pasiunea mea.
Credeam că femeia marocană e pasiunea ta.
Știe cât de importantă e muzica mea pentru mine.
Iar acum știu si eu.
Atunci te superi dacă ne oprim? Putem face altceva.
- Sigur că mă supăr. Mult! - Te rog!
Ești un om profund, Martijn.
Mai întâi am descoperit că ești bun la șah, ceea ce m-a surprins.
Nu aveam de gând să joc atât de mult.
Apoi aflu că ești pianist de jazz.
- Când ai avut timp oare? - Pentru ce?
- Știi tu pentru ce. - Nu știu!
Sah. E rândul tău.
Spune-o și-ți confirm, îți spun ce vrei.
Evident că n-o vei face.
Spune-mi cine ești.
Un sălbatic, un animal.
Te rog, nu pot să-ți spun, dacă nu știu ce vrei să spun.
- Totul! Vreau să spui tot. - Vrei să știi când m-am născut?
- Pe 5 aprilie. - Numărul pașaportului?
- C4538H49. - Contul din bancă?
- 17965-43845. - Deci știi tot.
- Nu tot. - Nu mai am ce să-ți spun.
- Amândoi știm că minți. - Nu mint!
- De ce ai venit aici? - Pentru programul alimentar.
- Saadia te-a pus să faci asta? - Ea n-are nicio legătură.
- E greu de crezut. - Ăsta e adevărul.
- Când o să-mi spui adevărul? - Spune-mi-l tu.
- Cine ești? Ce vrei de la mine? - E ultima ta șansă.
Nu mai am ce să-ți spun.
Bine.
Mat.
- Nu! - Îmi pare rău.
- Te rog, încă o partidă. - Parcă erai obosit.
- Încă o încercare! - Meciul s-a terminat.
Mai vreau o șansă!
Trebuia să te concentrezi mai mult. La sfârșit ai mutat în pripă.
- Te rog! Încă o partidă! - Dă-mi mâna.
- Nu! - Dă-mi mâna, Martijn.
Nu...
Nu, te rog!
E ultima ta șansă.
Nu știu ce vrei să spun.
O să fii un tată bun.
- Da, cândva... - Vrei să ai o familie?
Sigur că da. Tu nu vrei?
Dacă aș putea, aș avea.
Dar copiii ăștia și alții, din munții Rif, sunt ca și ai mei.
Atunci, sunt și ai mei.
Cine ești?
Vorbești engleză?
Franceză? Arabă?
Răspunde!
Îmi cer scuze.
Te rog, spune ceva. Orice!
Mi-au spus să tac.
Câți sunt?
Poți șopti.
- Cam 10. - Faci parte din grupul lor?
- Nu. - De unde îl cunoști?
M-au angajat să-ți bandajez degetul.
O să mă omoare.
Atunci, de ce m-ar fi angajat să-ți bandajez rănile?
- Când te-au angajat? - Ieri.
- Până când? - Până mâine.
Și mâine crezi că o să te plătească si o să-ți dea drumul?
- Da. - Nu. Mi-ai văzut fața.
- Nu. - Poți să mă vezi.
Nu pot.
- Atunci cum îmi vezi mâna? - E foarte dificil.
Știu. Mă doare.
Încerc să te ajut.
Atunci dă-ți jos voalul și bandajează-mă ca lumea.
Te-au legat înainte să te aducă aici?
- Nu. - Știi unde suntem?
- Da. - Mai suntem în Maroc?
- Mi-au spus să nu-ți zic. - Sau suntem în sud, în Nigeria?
- Am spus că nu pot să-ți spun. - O să te omoare, oricum.
- Nu te ascult. - Trebuie! Nu vreau să mor așa.
- Atunci spune-le. - Ce?
- De unde sunt banii. - De unde știi asta?
- I-am auzit vorbind. - Au spus că vor banii?
Da.
- Au spus câți bani? - Un milion de dolari.
- Pentru ce?
- Ca să mă scoți de aici. - Jumătate de milion de dolari?
Exact.
Jumătate de milion de dolari. Pentru ce sunt banii ăștia?
Pentru programul meu alimentar. Ai auzit de el?
- Nu. - Am venit să-ți ajut poporul.
Nu pot să fac nimic.
- Ți-e foame? - Da. N-am mai mâncat...
- De când sunt aici? - Nu știu.
Ți-am adus asta.
Poate că ăsta e programul meu alimentar.
Mulțumesc.
Îmi pare rău că nu te pot ajuta.
Stai! Mai poți s-o faci.
Cum?
Când pleci de aici, spune oamenilor că m-ai văzut, unde sunt.
Oamenii n-o să-și riște viața pentru un turist olandez.
Și poliția? Sau ambasada. Ai putea suna la ambasada olandeză.
- Nu există ambasadă. - Cum adică?
Așa cum ai auzit.
Trebuie să fi mers spre sud, cel puțin până la Sahel.
Nu am spus asta.
Sunt susținătorul vostru. Prietena mea e marocană.
- N-am spus că suntem în Maroc. - Atunci unde suntem?
Chiar dacă ai ști, la ce te-ar ajuta?
Și prietenii tăi?
- Aș putea să-i sun. - Nu.
- De ce? - Sună la poliție.
- Poliția e coruptă. - Prietenii mei nu pot să mă ajute.
Nici poliția. Mai bine îți sun prietenii. Dacă-mi dai numele lor...
- De ce vrei să le știi numele? - Ca să-i sun, să te ajute.
Nu e adevărat. Nu pot să cred că era să mă las păcălit!
- Cum adică? - Era să mă convingi.
Cu cine vorbești?
Ești bună, știai?
Ce tot spui?
N-ai venit să mă bandajezi, ci să vorbești cu mine.
Nu, mi-au spus să nu discut cu tine.
Asta ți-au spus să zici. Nu ține!
Spune-mi cine sunt prietenii tăi.
Spune-mi de unde ai banii!
- I-am delapidat. - De unde?
- De la bancă. - Cu prietenii tăi?
- Singur. - Minți.
Cel mai nou prieten al meu.
- Ți-am adus ceva. - Ai vreo preferință?
Poate mă înveți să cânt.
Bine. Ne vedem la mine în fiecare joi, la ora patru.
Foarte bine!
Mă gândeam că ți-e dor de casă, așa că ți-am adus material de lectură.
Îmi citești tu? Am mâinile ocupate.
Mă bucur să văd că nu ți-ai pierdut simțul umorului.
Îmi prinde bine în momente de tortură.
Adevăratul Martijn iese la suprafață.
Volubil, puternic, semeț în fața durerii. Îmi place asta.
Să vedem ce spune lumea despre tine? "Germania și Polonia"
"caută o înțelegere pentru a ușura dezvoltarea UE."
"Șase palestinieni uciși într-un atac aerian israelian."
Am găsit ceva! "Doi europeni au dispărut în Africa de Nord."
Îmi cer scuze.
Nu e vorba despre tine. Sunt francezi.
- E un alt incident. - Ce vrei să spui?
Ești un om inteligent.
Nu ai o mamă care te jelește?
Sau o soră?
Ori prietena ta marocană.
- N-a remarcat că ai dispărut? - Mama a murit acum șase ani.
Sora mea locuiește în Spania
și prietena mea crede că sunt în munții Rif, ajutând oameni.
- Și chiar vrei să cred asta? - Ce crezi?
Cred că presa știe tot.
Și asta pentru că le-am spus tot.
- De ce n-au tipărit nimic? - Asta e întrebarea, prietene.
Se prefac că nu exiști. Cui i se întâmplă una ca asta?
- Nu știu. - Ce cauți în Maroc?
Pregătesc programul alimentar.
Și atunci de ce sursele noastre n-au putut confirma asta?
- Pentru că încă n-am făcut nimic. - Explică-mi!
N-ar trebui să-ți spun. Dacă ai lucra cu oameni, ai ști de programul meu.
E pus pe picioare de luni de zile.
Cu o pregătire atât de minuțioasă,
poate că ar fi trebuit să afle mai mulți de el.
Știe cine trebuie.
Te-au uitat, Martijn.
Cred că suntem singurii care-și mai amintesc de tine.
Ușurează-ți viața. Nu fi prost.
Spune-mi cine sunt prietenii tăi.
Spune-mi cine ești! Faci parte din mișcare?
E mai corect să spunem că mișcarea face parte din noi.
Atunci de ce vrei să știi numele prietenilor mei?
Știi de ce.
Ți-a dat cineva numele meu?
- Avem sursele noastre. - Ce surse?
- Contează? - Sigur că da.
Nu înțelegi? Lipsa de încredere trebuie să dispară.
Lipsă de încredere? Între cine?
Între cei ca tine si cei ca mine. Avem același scop.
- Esti musulman? - Nu, un slujitor al cauzei.
- Care cauză? - A oamenilor.
Despre ce oameni vorbești?
Lasă-mă să plec! Au mințit în privința mea.
Au mințit? Cine? Cu ce motiv?
Cel care ți-a dat numele meu nici nu mă știa.
- Doar s-a prefăcut că mă știe. - Interesantă teorie!
- Ăsta e adevărul! - Dar nu explică un lucru.
- Banii din contul tău. - Ți-am spus cum am făcut rost de ei.
Vrei să cred că un bancher de rang inferior din Amsterdam
a delapidat un milion de dolari fără să fie prins.
Am riscat totul!
Numai ca să pun mâna pe bani și să finanțez programul.
Am anunțat banca de capturarea ta. N-au răspuns.
Nu ți se pare bizar?
Dacă ai fi furat atâția bani, ar vrea să te prindă.
Ar vrea banii înapoi.
- Ți-i dau ție. - Banii?
- Da. - Cum ai făcut rost de ei?
- Am spus că ți-i dau pe toți. - Nu vrem banii tăi.
- Atunci ce vreți? - De ce l-ai sunat pe Hassan Fikri?
- Cine e Hassan Fikri? - Unul dintre prietenii tăi.
Nu...
- Cu dl Fikri, vă rog. - Nu e niciun domn Fikri aici.
- Încerc să dau de Hassan Fikri. - Nu e niciun Hassan Fikri aici.
Ați fost dezinformat.
- De ce ai dat acel telefon? - Nu eram eu.
- Nu mai minți! - Nici nu știu cine e.
- De unde ai numărul ăsta? - De la nimeni!
- De unde știai să-l suni? - Nu l-am sunat!
E cântăreț de jazz?
Nu. El ți-a dat numele meu și a înregistrat caseta...
Nu mai visa, Martijn. Nimeni nu ne-a dat numele tău.
- Știi de ce ești aici. - Da. Tu știi?
Foarte bun pentru toate astea.
- Atunci spune-mi cine sunteți. - Știi cine suntem.
- Ba nu! - Însă ai bănuieli.
De asta ai venit în Maroc? Ca să-l găsești pe Hassan Fikri?
Dar e ca si cum ai căuta acul în carul cu fân.
Așa că ai găsit un ghid, cineva care spunea că știe zona,
că te poate apăra.
- Dar Gavin nu te-a apărat. - Nu suficient.
Deloc.
Trebuie să recunoști că a fost o greșeală să-l angajezi.
- Nu știu ce s-a întâmplat. - Ți-a tras-o, Martijn.
Spune-mi Lawrence al Marocului.
Asta a fost bună. Cea mai bună de până acum.
- De ce îmi faci asta? - Pentru că-l cunosc pe Hassan Fikri.
- E un chimist pensionat. - Și?
- A lucrat la un tip de bacterie. - Ce fel de bacterie?
- Deja știi! De asta l-ai sunat. - Nu l-am sunat.
L-ai sunat pentru a afla ce-i cu bacteria,
dacă poate fi răspândită prin mâncare.
- Nu știu cu ce te ocupi... - Bacteria asta e fatală.
- De ce aș suna pentru așa ceva? - Pentru că ești plătit s-o faci.
Am furat banii!
Ești plătit ca să-l suni pe Hassan Fikri, să vezi ce poți face.
- De asta ai venit în Maroc. - Sunt bancher.
- Asta e doar o acoperire. - Pentru ce?
Ai primit dolari pentru a aduna dovezi legate de Hassan Fikri.
- Te înșeli. - As vrea să te cred.
Crede-mă!
- Cum să te cred, când am dovezi? - Ce dovezi?
Caseta e falsă.
Banii din contul tău de ce nu sunt în euro?
Ți-am spus de atâtea ori!
Cine are puterea de a face atâția bani să apară de nicăieri?
- Nimeni! - Cine are puterea asta?
Cine poate împiedica ziarele să publice un articol?
Nu știu.
Cine ți-a dat numele lui Hassan Fikri?
- Nu l-am sunat. - Agenția!
- Care agenție? - Nu una de turism.
- Crezi că lucrez pentru CIA? - Știm asta. Da.
- E o nebunie! - Oare?
- Nici măcar nu sunt american. - Dar simpatizezi lupta lor.
Sunt olandez, de ce aș simpatiza Amercia?
Pentru că ți-au dat un milion de dolari.
- Crezi că am banii de la CIA. - De unde altundeva?
Aș râde, dacă n-ar fi groaznic.
Spune-ne cine sunt prietenii tăi, oamenii de legătură.
- Nu am oameni de legătură. - Și prietena ta?
- Ce-i cu ea? - Ea te-a recrutat?
Saadia n-are nicio legătură cu treaba asta.
- E superiorul tău? - Nu lucrează pentru CIA!
Nu mai vreau! Vă rog!
- E un dar. - Ce fel de dar?
- Pentru copii. - De ce e atât de secret?
Pentru că unii donatori preferă să rămână anonimi.
Da, dar de ce?
Atâta timp cât îi ajută pe copii, nu-mi pasă. E simplu.
Niciodată nu e atât de simplu.
Poți deschide un cont? E greu s-o faci fără pașaport.
- În euro sau în dolari? - În dolari.
Poate ar trebui să-l cunosc pe prietenul ăsta.
- Poate. Semănați mult. - E olandez?
Nu, american.
Un american care gândește ca mine.
- Trebuie să-l cunosc. - Bine.
Mă auzi?
Știu că mă auzi!
Liniștește-te, am venit să te dezbrac.
- De ce? - Ai făcut în pantaloni.
Nu te-ai mai spălat de zile întregi. Te rog, cooperează!
Acum, pantalonii.
O să mă speli?
O să te speli singur.
Nu pot.
Sunt multe lucruri pe care nu le știi despre mine.
- Cum ar fi? - Crezurile mele.
- Ești bancher, crezi în bani. - Am fost bancher.
- Și acum? - Am venit să ajut.
Întoarce-te în Olanda și lasă-ne în pace.
- Nu pot. - De ce?
Abordările noastre sunt diferite.
Pentru tine e o chestie spirituală, pentru mine, ideologică.
Dar până la urmă suntem identici. Ajutăm oamenii din același motiv.
Care?
Amândoi știm că viața nu se rezumă la bani.
- Atunci de ce ai furat un milion? - Nu sunt pentru mine.
- Atunci pentru cine? - Pentru ce, nu pentru cine.
Crezi că o să schimbi ceva cu programul alimentar?
- Da. - Și dacă merge, ce faci?
O să lupt până când toți vor fi obligați s-o ia de la capăt.
Gata cu lumea occidentală, cu lumea a treia, cu bogații și săracii,
cu datoriile, cu creditorii. Un sistem social mondial.
Încă ești bancher.
Am fost concediat.
- De ce? Au aflat de bani? - Nu, au văzut poze cu mine.
- Ce făceai? - Protestam.
Împotriva cui?
A politicii olandeze privind imigranții
și a sprijinului guvemului nostru pentru Banca Mondială.
Chiar crezi că poți realiza ceva
protestând împotriva Băncii Mondiale?
Credeam că pot realiza multe.
- Dar nu mai crezi? - Nu.
Sigur că nu.
Pentru că ești un copil.
Unul idealist, prost, care joacă un joc periculos.
Pleci un weekend de acasă, arunci câteva pietre,
înghiți un pic de gaz lacrimogen și îi spui iubitei ce riscant a fost.
În timp ce ea ți-o suge,
guvernul tău alungă 40000 de azilanți.
Nu știi de ce e nevoie ca să schimbi lumea.
- Te înșeli. - Spune-mi tu, atunci!
De o serie de evenimente devastatoare,
care să distrugă cele mai bogate companii din lume,
care să strivească economia mondială.
O duzină de 11 septembrie, în toată lumea.
Cum ar fi?
Acțiuni directe împotriva Halliburton,
Dow Chemical, McDonald's.
Și nu doar contra companiilor americane.
Împotriva Airbus și British Petroleum.
Împotriva celor care promovează capitalismul global
și distrug vieți și culturi pentru a-și spori profiturile.
- Agenția te-a instruit bine. - Nu sunt de la CIA.
Ești curat.
Părerea ta e o jignire pentru mine.
- Nu există altă explicație. - Urăsc CIA-ul și tot ce reprezintă.
- Asta zici tu. - Și tu?
- Ce-i cu mine? - Esti o bună musulmană?
- Da. - Atunci de ce nu porți vălul?
Ai dreptate, n-ar fi trebuit să-l dau jos.
Mă bucur că ai făcut-o.
De asta le purtăm, ca să nu distragem atenția bărbatilor.
Eu îți distrag atenția?
Ești palid și slab.
Știi că nu sunt slab.
Așa e.
Numai un bărbat puternic ar rezista atât,
ar putea să mintă cu dinții ăia albi.
- Am spus adevărul. - Că ai venit să ne ajuți?
- Să ajut tot restul lumii. - Prin evenimente catastrofale.
- Deocamdată unul singur. - Pe care l-ai și planificat?
- Da. Cu ajutorul tău. - Dar eu nu știu nimic.
De asta nu e bine.
De asta ai strâns un milion? Ca să finanțezi evenimentul?
- Da. - Și ce e?
Nu pot să-ți spun. Chiar dacă mor din cauza unei greșeli tâmpite,
sunt alții care pot duce planul la capăt.
- Da, prietenii tăi. - Ai noștri.
Dacă erau prieteni noștri, as ști cine sunt.
- Nu neapărat. - Minți.
Am spus atâtea ca să te conving că nu sunt de la CIA.
- De ce nu i-ai spus asta lui Ahmat? - Pentru că nu m-ar crede.
- Și eu te-as crede? - Pot măcar să încerc.
Ți-am tăiat degetele.
Pot s-o mai fac o dată.
- Am și eu convingerile mele. - Spune-mi ce ai pus la cale.
- Ce e cu programul alimentar? - Fă-o!
Te-au pregătit bine.
- E prietenul tău? - Da. Ce e?
- Crezi că o să-l finanțeze? - Programul tău alimentar?
- Programul nostru. - Eu nu știu nimic despre el.
- Mă știi pe mine. - E tot ce trebuie să știu.
O să schimbăm lumea.
- Te iubesc! - Și eu.
Ce-i asta?
Pot fi cusute la loc. E nevoie de un chirurg bun, dar e posibil.
De ce-mi arăți asta?
Pentru că Aicha e de părere că ne-am înșelat în privința ta.
Am făcut niște investigații. S-ar putea să aibă dreptate.
- Slavă Domnului! - Credeam că ești ateu.
- E doar o expresie. - Dacă se înșală, mai am asta.
I-am spus adevărul.
Protestul contra Băncii Mondiale nu înseamnă nimic.
Ar putea face parte din acoperirea ta.
Ai dreptate, nu dovedește nimic.
Spune-mi, Martijn,
de ce ai încercat să-l contactezi pe Hassan Fikri?
Nu pot să-ți spun asta. Pot doar să confirm ce știi deja.
Și dacă ți-aș spune și eu micul meu secret?
- Care secret? - Că eu sunt Hassan Fikri.
- E perfect logic. - Cum adică?
E mai sigur să folosești un pseudonim.
Mult mai sigur.
Am auzit zvonuri cum că ai fi din Nigeria.
- Zvonuri? De la cine? - De la oamenii din rețea.
Mi-au sugerat să te sun, dar tu nu așteptai telefonul meu.
Nu.
Nu știai cine sunt, asa că trebuia să afli de ce te sun.
Da. De ce mă sunai?
Nu știi? Nici măcar acum?
- Poate că da. - Ai făcut investigații.
- Da. - Deci știi cine sunt.
- Știu cine ai putea fi. - Are nevoie de confirmare.
Ce fel de confirmare?
Trebuie să știe că ești cine susții că ești.
E o celulă teroristă în Olanda pe care rețeaua noastră o finanțează.
- Atunci știi de unde am banii. - Nu, a fost o eroare de comunicare.
- Acum știi. - Știm că e posibil.
- Sigur că e posibil! E adevărul! - Convinge-ne.
- De ce? - Că faci parte din celula olandeză.
Bine.
Ce ai fost recrutat să faci?
Am prieteni în centre de distribuire a alimentelor în Uniunea Europeană.
Sunt dispuși să acționeze, iar securitatea e slabă.
- Ai identificat o țintă? - Voi otrăvi produsele de fast food.
Hamburgeri americani, milkshake-uri, cartofi prăjiți.
Din Leidseplein până pe Champs Elysee,
cine mănâncă un Big Mac sau un Happy Meal o să moară în 24 de ore.
Câțiva americani o să se aleagă cu burțile arse.
Câțiva! Mii, dacă nu sute de mii într-o singură zi.
Până o să ne oprească
o să ucidem de o sută de ori mai mulți oameni decât Osama Bin Laden!
- Cum vrei să otrăvești mâncarea? - Cu bacteria pe care o realizezi.
- Cum ai aflat de bacterie? - Din rețea.
- De ce aveai nevoie de un milion? - Pentru costurile de laborator.
- Ca să plătesc materialele. - Ce materiale?
Tu ești chimistul, tu să-mi spui!
Nu, trebuie să fi fost o eroare de comunicare.
Parcă nu vorbeai arabă.
Am învățat câteva cuvinte de la prietena mea.
- O eroare de comunicare. - Da.
Una care m-a costat patru degete.
- Sistemul nu e perfect. - Nici nu trebuie să fie.
- Nu sunt convins. - Ce...
Ce te-ar convinge?
Banii. De unde provin?
De la cineva care a crezut în valoarea operațiunii.
- Cineva din afara rețelei? - Da.
De unde știi că e prietenul tău?
Cine altcineva mi-ar da atâția bani?
- CIA-ul. - De unde să afle ei?
- Exact asta vreau să știu. - Nu rezolvăm nimic așa.
Convinge-ne că banii nu provin de la CIA.
- Cum? - Fă legătura cu prietenul tău.
- Banii nu pot fi urmăriți. - De ce?
Pentru că așa a fost planul meu. Am lucrat la o bancă!
Bea!
Îmi pare rău, Martijn.
Nu putem risca întreaga rețea pentru o operațiune.
- Una importantă. - Da, dar...
Dacă am avea încredere în tine și ne-am înșela?
Îmi pare rău că a trebuit să se întâmple așa.
Îmi pare rău pentru degetele tale.
Dar ești pregătit să mori pentru cauză, nu?
- Da, dar... - Ce?
- Aș vrea să te pot convinge cumva. - Și eu.
- Doar sunt o raritate. - Cum adică?
Sunt blond cu ochii albaștri, am pașaport olandez.
Câți simpatizanți cunoști care să semene cu mine?
Am putea face lucruri mărețe.
- Avem numele! - Ce nume?
Aseară, rețeaua ne-a dat numele membrilor celulei olandeze.
- Deci aveți numele meu. - Din păcate, nu.
Nu se poate.
- Sunt nou în rețea. - Sau poate că minți.
Dacă Martijn știe numele, trebuie să facă parte din rețea.
Și CIA-ul ar putea avea numele.
Dacă le-ar fi avut, ar fi arestat întreaga celulă.
Are dreptate, CIA-ul n-are cum să știe.
- Sunt singurul care știe numele. - Doar așa o poate dovedi.
- Logica nu e perfectă. - Nu, Ahmat.
N-are cum să fie.
Lasă-l s-o demonstreze, de dragul programului.
Bine.
- Faci ce trebuie. - Vom vedea.
Programul meu alimentar e o operațiune importantă.
Ceva cu care să scrie.
Ai mare noroc. Dacă nu era ea, erai mort.
Scrie numele celulei olandeze și a celui care ți-a dat banii.
- Tu primul. - Eu? De ce?
Altfel de unde să știu că nu minți?
O să copiezi ce scriu eu.
Le putem scrie în același timp.
Bine.
Am o singură problemă.
Mulțumesc
Mulțumesc, Martijn.
Ai fost foarte cooperant.
Bună treabă! E timpul să plecăm.
Să facem curat.
- Și corpul? - Nu e primul nostru grătar.
- Stim ce avem de făcut. - Da, știm.
- Nu ne-ar fi spus altceva. - De unde știi?
Știu eu.
- Cum te simți? - Ca naiba.
- Trebuia să stai la trei metri. - Am vrut să fie convingător.
Am avut arsuri de la praful de pușcă pe față.
- Doare, nu? - Mă doare coloana.
O să supraviețuiești. Întoarce-te în rețea.
Vezi pe cine poți să mai prinzi.
Te simți bine?
Ai făcut o treabă excelentă.
Mulțumesc.
Mergem să bem ceva?
Da. Hai!
- Cu dl Fikri, vă rog. - Nu e niciun domn Fikri aici.
Încerc să dau de Hassan Fikri.
Nu e niciun Hassan Fikri aici. Ați fost informat greșit.